TAISTELUTOVERIT
Kymmenes osa KUKA PÄÄSEE KOTllN?
Heinäkuu 1945 Zell Am See, Itävalta
Lewis Nixon ja minä olimme olleet laskuvarjojoukoissa kolme vuotta-
-ja lähteneet sotaan yli vuosi sitten-
-tietämättä, mitä tapahtuisi, kauanko sota kestäisi-
-tai mihin päätyisimme.
En uskonut joutuvani ainakaan tällaiseen paikkaan.
Ajattelinkin, että se olet sinä.
Huomenta.
Kuulin juttuja punapäisestä eskimosta.
Ajattelin tulla katsomaan.
Tuletko sinäkin aamu-uinnille?
-Tietty. -Tunnet minut tosi hyvin.
Zielinski lähetti tämän.
Hienoa!
-Mitä siinä on? -Törmäsin rykmentin valokuvaajaan.
Hänellä oli valokuvia 506:nnesta aina Toccoan ajoilta asti.
-Vaihdoin ne pariin Lugeriin. -Hyvä kauppa.
-Mitä teet tämän jälkeen? -Menen aamiaiselle.
Ei vaan sen jälkeen.
Hassua, että kysyt. Puhuin siitä juuri eversti Sinkin kanssa.
Pohdimme sitä mahdollisuutta, että jäisin.
-Armeijaanko? -Niin. Ammattisotilaaksi.
-Mitä sanoit? -Lupasin harkita asiaa.
Mitä sanoisit New Jerseystä?
New Jerseyn Nixonissa on yhtiö nimeltä Nixonin Nitraatti.
-Maalauksellista. -Satun tuntemaan sen omistajat.
He odottavat minua töihin sinne. Ajattelin raahata sinut mukanani.
Tarjoatko minulle töitä?
Katsotaan, miten haastattelu sujuu-
-mutta eiköhän noin pätevälle löydy jotain-
-jolla säilytät nykyisen ansiotasosi.
Minä harkitsen asiaa.
Kiitos tarjouksesta.
Harkitse sitä.
Työtarjouksia. Käsittämätöntä.
Sotakaan ei ollut vielä loppunut.
Totuttelin vasta lämpimiin suihkuihin ja aamu-uinteihin.
Tulimme Baijeriin toukokuussa valtaamaan Berchtesgadenia.
Se oli natsipuolueen vertauskuvallinen koti.
Kolmannen valtakunnan johto asui siellä. Hitler oli kuollut-
-mutta hän oli määrännyt SS:n vuorille käymään sissisotaa.
Ensimmäiseksi he tukkivat tiet.
Koska pioneerien pitäisi tulla?
-Puoli tuntia sitten. -Olemme jumissa siihen asti.
SS ei takuulla anna meidän saapastella Hitlerin taloon noin vain.
-Easy voi etsiä uuden reitin huipulle. -Kiitän. Kehuin sinua jo everstille.
-Hyvä. Näemme Hitlerin tönön. -Ron.
Emme tiedä, mikä siellä odottaa, emmekä ota riskejä.
Ranskalaiset ehtivät Kotkanpesään ensin.
Puhuin kenraali Leclercin kanssa.
Hän meni ensimmäisenä Pariisiin ja aikoo tehdä nyt saman.
Sanoin, että ymmärrän sen.
2. pataljoona koukkaa mokoman fransmannin edelle.
Easy-komppania kärkeen ja miehet kokoon valtatielle.
Aavemaista. Ei edes alkuasukkaita.
Täällä kukaan ei voi kiistää olevansa aito natsi.
-Miksei? -Tänne ei päästetty muita.
Etsitään everstille majapaikka.
Sopisiko tuo?
Ei.
Näistä Kitty pitäisi. Kuinka moni morsian saa häälahjan Hitleriltä?
Haluatko ottaa puolet? En jaksa kantaa kaikkia.
Seuraavat vievät kaiken, mikä irti lähtee.
Sitähän me emme voi sallia.
-Hienoja. -Älä edes yritä!
Herra majuri. Saammeko luvan kiivetä Kotkanpesään?
-Mikä tämä on? -Odottakaa hetki.
F-komppania vartioi hotellia. Tiesulut länsipuolelle.
Perustetaan komentopaikka ja varaudutaan vankeihin.
Ja Harry, ketään ei sitten vahingoiteta.
Entä Easy?
Easy etenee Obersalzburgin läpi ja valtaa Kotkanpesän.
Matkaan, Hopea!
Currahee!
Kotkanpesä oli natsipuolueen syntymäpäivälahja Hitlerille-
-linna 2 400 m korkealla vuorella, jonne pääsi kullatulla hissillä.
Se oli jalokivi kruunussa, jonka kantaja pelkäsi korkeita paikkoja.
Otetaan hänelle.
Kuunnelkaa nyt. Hitler, Hitler. . . Ei.
Hitler, Himmler, Göring, Göbbels ja paavi menevät baariin.
-Hän juo liikaa. . . -Noin se alkaa.
Terve, Adolf! Komea Kotkanpesä. Asetuimme taloksi.
Olet sisustanut tämän hienosti. Ota ryyppy.
Saammepahan sanoa, että näimme sen.
Kuulkaapa tätä.
Viesti armeijakunnasta: "Kaikki yksiköt pitävät nykyiset asemat."
-Pidämme asemat. -Mitä se tarkoittaa?
Haluatteko kuulla?
Oletteko valmiina? Saksan armeija on antautunut.
Minulla on sinulle lahja. Tule.
Oliko se totta?
-Mikä tämä on? -Göringin talo.
-Sitä on vartioitu eilisestä asti. -Niin tosiaan on.
-Haluatteko jo pois vartiosta? -Täällä vain olisi paljon nähtävää.
10 000 pulloa viinaa, viiniä ja samppanjaa-
-auttoivat juhlimaan sodan päättymistä.
Ole hyvä. Ota mitä tahdot ja lähetä autolastillinen joka komppanialle.
Lähdemme Itävaltaan. Mitään ei tarvitse jättää.
-Itävaltaanko? -Hyvää voiton päivää.
-Mitä voiton päivää? -Euroopan sodan päättymispäivää.
Hyvää voiton päivää.
Muutuimme taistelijoista miehitysjoukoksi.
Lähtö harmitti siihen asti, kun näimme ltävallan.
Joudummekohan tuonne juoksemaan vai laskettelemaan?
Terve! Tarvitsetteko renkiä?
Hei! Hän rakastui sinuun!
Mitä tytöt?
Sota taitaa olla loppunut.
Täällä tulee mukavat oltavat.
Mitä meidänlaisillemme tapahtuu-
-kun meillä ei enää ole sotia sodittavana?
Käskekää miestenne kerätä aseet kirkkoon, kouluun ja lentokentälle.
Hyvä on.
Ottakaa tämä antautumiseni merkiksi.
En halua jättää sitä kirjurin pöydälle.
Voitte pitää pistoolinne, herra eversti.
Sankarivainajat lepäävät Okinawan taistelukentällä-
-jolla riehuu verinen taistelu.
Tuhansia on haavoittunut tai kaatunut-
-fanaattista vihollista häätäessään.
Jenkit etenevät hitaasti sodan ehkä hurjimpaan tulitukseen.
Eteneminen on raskasta armottomassa tulessa-
-kuolemaa halveksuvan vihollisen asemista.
Tappiot ovat raskaita, mutta Okinawa on askel kohti voittoa-
-jonka saavutamme vain työllä, sotaobligaatioilla ja uhrauksilla.
-Milloin lähdemme? -Päivää ei ole vielä määrätty.
-Kerrommeko miehille? -Osan pisteet riittävät kotiutukseen.
Eivät kovin monen. Pelkkä Purppurasydän ei riitä.
Useimmilla meistä on tarpeeksi.
Jokaisen pitää päättää, mitä tekee. Joudumme odottamaan-
-mutta tänne jäävien ja täydennysten on oltava taistelukuntoisia.
Se tarkoittaa ampumarataa ja sulkeisia-
-ja ennen kaikkea liikuntaa. Laittakaa aliupseerit asialle.
Saat paljon ystäviä.
-Mitä kyyristelet? Ei peura ammu. -Pää kiinni.
Olkaa hiljaa. Shifty hankkii meille syötävää.
Eikö noppasoppa kolmesti päivässä maistukaan?
Minä keksin! Bullista riittäisi komppanialle ruokaa viikoksi.
Piru vie, Shifty! Päästit sen karkuun! Onneksi armeija pääsee eroon sinusta.
-Se haluaa pitää minut vielä. -Montako pistettä sinulta puuttuu?
-Viisitoista. -Ja minä kun luulin olevani pulassa.
En ole haavoittunut kertaakaan.
-Komppania! -Joukkue!
Asento!
Olalle vie!
Jalalle vie!
Lepo.
Kenraali Taylor tietää, että monella veteraanilla-
-ei ole kotiutukseen vaadittavia 85 pistettä.
Näin maihinnousun vuosipäivänä arvotaan-
-jokaisesta komppaniasta yksi kotiin pääsevä mies.
Easy-komppanian voittaja on. . .
. . .mies numero 13066266.
-Kersantti Darrell C. Powers. -Shifty.
Noin se käy, Shifty.
Onnea, Shifty.
Kersantti Grant vie 2. joukkueen risteyksen vartiopaikalle kello 22.00.
-Se vuosijuhlista. -Paskat.
Kenraali Taylor ilmoitti, että 101. divisioona-
-siirretään varmasti Tyynellemerelle.
Alamme valmistautua sotaan lähtöön huomisaamuna kello 6.00.
Sisään.
Ei ollut tarkoitus häiritä. Halusin vain hyvästellä.
Te nimittäin olitte. . .
Te olitte. . .
Aikaa on kulunut paljon.
-Onko sinulla kaikkea? -Keräsin sotasaaliini.
Enimmäkseen pistooleja. Paperityöt on hoidettu. Sain palkkanikin.
Kotona Virginiassa. . .
Tuota. . .
En oikein tiedä, miten selitän tämän kaiken.
Kun minä. . .
Olen nähnyt. . . Olen nähnyt. . .
Olet helkkarin hyvä sotilas, Shifty. Siinä ei selityksiä tarvita.
Kiitän, herra majuri.
Shifty Powers oli kahden päivän kuluttua matkalla kotiin-
-kun juopunut alikersantti törmäsi hänen autoonsa.
Shifty sai murtumia lonkkaan, käteen ja aivotärähdyksen.
Hän jäi eloon mutta oli kauan sairaalassa.
Hän ei jäänyt ainoaksi tappioksemme.
Olen päättänyt, että lähden Kittyn luo.
Kitty on jo lähtenyt jonkun armeijaraakin matkaan.
-Senkin konna. Tuo ei ollut hauskaa. -Älä kuuntele häntä, Harry.
Miten kerron, etten tule kotiin vaan hyppään mieluummin Tokioon?
Älä kerro sitä.
Hän on odottanut kolme vuotta. Palaamme Tokiosta parissa vuodessa.
Sota päättyy ennen kuin ehditte sinne. Kökötätte puoli vuotta täällä-
-ja minä teen kotona lapsia.
-Etkö kertonut? -En saanut suunvuoroa.
Mitä et kertonut?
-Tämä sankari anoi siirtoa. -Mitä?
1 3. maahanlaskudivisioona lähtee heti Tyynellemerelle.
Jos sinne pitää mennä, haluan lähteä heti.
-Lähdetkö sinäkin? -En voi päästää häntä sinne yksin.
Jätätkö miehet?
He eivät tarvitse minua enää.
-Haavoituitte Normandiassa. -Sain pienen haavan jalkaan.
E-komppaniasta kaatui siellä 24 miestä.
17 heistä oli päällikön koneessa, joka putosi D-päivänä.
-Tuliko teistä silloin sen päällikkö? -Kyllä.
Palataan lähtöasemaan!
Kaikki muut jatkavat tulitusta!
Hollannissa teistä tehtiin pataljoonan varakomentaja.
Niin, herra kenraali.
Mokomat konnat veivät komppanianne.
En ole ampunut sen jälkeen.
-Koko sodan aikanako? -Aivan.
-Ettekö ampunut edes Bastognessa? -Näin on.
-Olitteko linjassa koko ajan? -Kyllä.
Johtaja ei voi joutua kovempaan paikkaan-
-kuin sellaiseen piiritykseen sellaisissa oloissa.
Selvisimme siitäkin.
Menkää suojaan! Poteroihin! Menkää suojaan!
Suojaan!
Menkää suojaan!
-Miksi haluatte siirron? -Kuinka?
Miksi haluatte jättää miehenne?
Kyse ei ole siitä. Jos sota jatkuu, ja voin saada jotain aikaan. . .
-Haaveiletteko omasta divisioonasta? -En.
-Aiotteko jäädä sotilasuralle? -En. Tai. . .
En tiedä, herra kenraali.
Jos keräätte vain kokemusta saadaksenne tähden kypäräänne-
-voin sanoa teille yhden asian:
Olette tehnyt tarpeeksi.
Kiitän, mutta se ei ole päämääräni.
Kutsuin teidät, koska arvostan teidän ja 101:n saavutuksia.
Jos se lopulta lähtee Tyynellemerelle-
-teidän pitäisi komentaa yhtä sen pataljoonaa.
Kiitän.
Miehenne ovat ansainneet oikeuden pitää teidät.
Selvä on. Kiitän, herra kenraali.
Jäin siis Itävaltaan odottamaan käskyjä-
-ja vahtimaan sotilaita, joilla ei ollut vihollista.
-Inhoan tällaista, Lieb. -Hänet ilmiannettiin.
Yksi leirillä ollut puolalainen sanoi, että hän asuu täällä.
-Millä leirillä? -Sama se!
Sain käskyn ja tottelen sitä mielelläni.
-Otatko tämän henkilökohtaisesti? -En. Tämähän oli käsky.
-Tietääkö majuri tästä? -Sama se.
Ei jumalauta ole. Entä jos hän on vain tavallinen sotilas?
-Entä jos hän oli leirin komentaja? -Minkä leirin? Todisteita ei ole!
-Olitko sinä Landsbergissä? -Tietysti olin.
Luuletko, että hän on samanlainen kuin me? Viaton saksalaisupseeri?
Missä olet ollut nämä kolme vuotta?
-Keitä te olette? Mitä haluatte? -Mitä?
-Minulla ei ole mitään. -Pää kiinni. Hiljaa.
-Oletko komendantti? -Menkää pois. Mikä komendantti?
-Työleirin komendantti. -En ole! Olette erehtyneet.
-Älä valehtele, saatana! -Ette te voi. . .
Näin, mitä teitte meikäläisille! Nyt riitti.
Hän on syyllinen.
-Liebgott sanoo niin. -Niin hän varmaan onkin.
Helvetti. . . Ammu hänet.
-Ammu hänet! -En.
-Upseeri ei pakene. -Sota on loppunut. Kuka vain pakenee.
Kesä Alpeilla olisi voinut olla ihana-
-etenkin nyt rauhan tultua. Kaikki halusivat kotiin.
-Ranska. Ranska oli paras paikka. -Niinkö?
Ehdin viidessä vuodessa joka maahan, mutta Ranska oli paras.
Italia oli toiseksi paras. Venäjää ei voi suositella.
Ukraina menetteli.
Milloin pääset pois?
Yksikkö kotiutetaan, kun päällikkö saa siirron.
-Tämä oli toinen sotani. -Jessus!
-Menen kotiin Mannheimiin. -Minä hoidan tämän.
Kulkulupa.
Selvä.
Webster! Vaihto tuli.
-Älä tervehdi saksalaisia. -Se on minusta kivaa.
Minulla on uusi vihollinen, japsit.
75 pistettä. Sinähän olit Toccoassa. Montako sinulla on?
Mietipä sitä.
Kotiutettu, vai?
-Mene vain. Nyt on minun vuoroni. -Nähdään leirissä.
-81. -Mitä?
Minulla on 81 pistettä.
Se ei ihan riitä.
Yritän järjestää sinulle kyydin.
-Hei! Minne he ovat menossa? -Müncheniin.
-Haluatko päästä Müncheniin? -Kiitos, mielelläni!
-Mitä nyt? -Vaatteeni!
-Mitä te teette? -Hyppää kyytiin.
-Ette voi tehdä noin! -Harmi.
Väistä!
Voi jeesus.
Sotamies Janovec.
Hänet tuotiin kuolleena.
75 pistettä.
-Mitä? -Häneltä puuttui 10 pistettä.
Vihollinen oli antautunut, mutta miehiä kuoli yhä.
Normandiasta asti hyvin palvelleet miehet-
-eivät päässeet kotiin pisteiden takia.
Heillä oli liikaa aseita, viinaa ja vapaa-aikaa.
Yhtäkkiä pusikosta hyppää mies-
-painaa puukon kurkulle ja karjuu: "Kumman puolella olet?"
En tajunnut.
Se oli 2. joukkueen Bill Guarnere. Vanha Gonorrea.
Hän oli juuri hypännyt Normandiaan. Mikä tyyppi. . .
-Miten hänen kävi? -Menetti jalkansa Bastognessa.
Odottakaa tässä.
Tarvitsetko apua?
He eivät antaneet minulle bensaa.
Sakemannit!
Yritin selittää.
Tämä vitun britti ei kuunnellut.
Hän taisi olla majuri.
-Tästä tulee ongelmia. -Onko sinulla bensaa?
Antaisit aseesi minulle.
Otan sitten hänen jeeppinsä. Hän ei taida tarvita sitä.
Odota vähän!
Kessu! Kersantti Grant!
Kessu!
-Voi jeesus. -Mitä?
-Hän ei selviä. -Etkö voi leikata?
En ole aivokirurgi, ja vaikka olisinkin, toivoa tuskin olisi.
-Ota ampuja kiinni elävänä. -Mitä nyt?
Me etsimme aivokirurgin.
Aliupseerit tiesuluille ja kaksi miestä kaikille ulosmenoteille.
Bull ja Malark tutkivat ryhmän kanssa joka talon.
-Saako hänet ampua heti? -Hänet halutaan elävänä.
-Missä Grant on? -Hänet vietiin sakujen sairaalaan.
Avatkaa.
-Tulkaa mukaan. -Miksi?
Jeeppiin.
-Minne menemme? -Sairaalaan. Autoon vain.
-Ammu, jos ammut, tai pistä ase pois. -Menkää autoon.
-Mitä on tapahtunut? -Häntä ammuttiin päähän.
Puoli tuntia sitten.
Auttakaa minua, jos haluatte, että hän pelastuu. Pistä aluksi tuo pois.
-Mentiin. -Pääsemme nopeammin, jos minä ajan.
Helkkari, mitkä kortit.
-Saan pahemmin turpiini kuin hän. -Pelataanko jotain muuta?
Ei, mutta sekoita pakka kunnolla.
-Mikä hätänä? -Ei mikään.
Haluatko mennä mukaan?
-Minun pitäisi lopettaa tuo. -Pelataan nyt vain korttia, Floyd.
-Missä hän on? -Miten Grantin kävi?
Missä hän on?!
Onko tämä se mies?
On.
Täydennysmies 1-komppaniasta.
Missä ase on?
Mikä ase?
Puhuttelette minua herra kapteeniksi.
Sotapoliisi saa hoitaa tuon sontiaisen.
-Kuoliko Grant? -Ei.
Sakulääkäri sanoi, että hän selviää.
-Ylös siitä, kovanaama. Liikettä! -Jaloillesi!
Albumit olivat kai Hitlerin omia. Niissä oli paljon kuvia hänestä.
-Ettekä ottanut niitä? -En.
En usko!
Pidän teitä silmällä. Poistukaa.
Varokaakin valehtelemasta minulle.
-Mitä? -Ellette joudu liian pahaan jamaan. . .
. . .haluaisin luopua vääpelin tehtävästä.
Haluaisin palata miesten joukkoon.
Otan minkä tahansa kersantin tehtävän, jonka annatte.
-Kai teillä on oikeus alentaa itsenne. -Kiitän, herra kapteeni.
-Otatteko kersantti Grantin joukkueen? -Se sopii hyvin.
Ilmoittautukaa luutnantti Peacockille.
Ilmoittakaa, jos hän vastustelee.
-Teittekö jo päätöksenne? -Tein kyllä.
Mikä muu sinua askarruttaa?
Easy-komppania tarvitsee sodan jälkeen päällikön-
-joka estää heitä tappamasta toisensa ja joka osaa hommansa.
-Olen täysin samaa mieltä. -Sitä ei saa jättää vääriin käsiin.
Se on aivan liian arvokas yksikkö.
-Oletko päättänyt jäädä armeijaan? -Jään miesten luo.
Hauska kuulla.
Jotkut halusivat jäädä, toisia lähetettiin pois tekosyillä.
Näyttelyssä ovat kaikki liittoutuneiden taistelukoneet.
-Jaha. Tai siis ymmärrän. -Varmistat, että kaikki menee oikein.
-Ymmärrän. -Paikka vain on vähän ikävä.
Kestän kyllä Pariisin, jos käsketään. Jonkunhan sinne on mentävä.
Nimenomaan.
Kuljettaja vie sinut haluamaasi hotelliin-
-etkä varmaan palaa tänne pitkään aikaan.
Ette joudu pettymään.
Ai niin, Carwood. . . Tiedätkin varmaan jo-
-että upseeriksi ylennetty mies joutuu vaihtamaan komppaniaa.
Osasin kyllä odottaa sitä.
Armeija pelkää, että miehet olisivat liian tuttuja.
-Se on järkevä teoria. -Se on älytön sinun kohdallasi.
Sain valita, mihin sinut siirretään-
-ja ajattelin, että pitäisit pataljoonan esikunnasta.
-En äkkiseltään keksi parempaakaan. -Hyvä. Hyvä.
Lentokentällä on saksalainen kenraali-
-joka hiiltyi jouduttuaan antautumaan sotamies Babe Heffronille.
-Ymmärrän sen. -Samoin.
Arvelin, että vänrikki Carwood Lipton voisi tyynnyttää hänet.
Tapahtuu, herra majuri. Saanko tästä lähin vain tällaisia tehtäviä?
Kyllä, järven rannalla lekottelun lisäksi.
Herra vänrikki.
-Saisinko puhua lyhyesti miehilleni? -Se sopii, herra kenraali.
-Kapteeni Sobel. -Majuri Winters.
Me tervehdimme arvomerkkejä, emme miestä.
Liebgott.
"Miehet, tämä on ollut pitkä ja raskas sota. "
"Olette taistelleet isänmaan puolesta urheasti ja ylpeinä. "
"Olette ainutlaatuinen joukko" . . .
. . . "joka liittyi yhteen sitein" . . .
. . . "jollaiset syntyvät vain taistelussa" . . .
. . . "toverien kesken" . . .
. . . "yhteisessä poterossa. "
"Tuitte toisianne hädässä. "
"Koitte yhdessä kuolemaa ja kärsimystä. "
"Olen ylpeä, että sain palvella kanssanne. "
"Ansaitsette pitkän elämän ja rauhan. "
Pyyhe.
Kiitos.
Katso näitä pentuja.
Mitä ihmettä heille tapahtui?
Vai New Jerseyyn?
Niin. Harkitse asiaa.
Harkitsen koko ajan.
Oletko jo herännyt?
Vai herännyt? Olen vasta menossa nukkumaan.
-Hyvin meni. -Yksi palo!
Pee Wee! Poltetaan Webster.
Buck Compton palasi kertomaan, että oli kunnossa.
Hänestä tuli syyttäjä, joka toimitti Sirhan Sirhanin vankilaan-
-ja eteni Kalifornian vetoomustuomioistuimeen.
David Webster kirjoitti artikkeleita lehtiin ja kirjan haista.
Hän lähti yksin merelle vuonna 1961 ja jäi sille tielleen.
Johnny Martin palasi rautateille ja perusti sittemmin rakennusyrityksen.
Hän asuu osan vuodesta Arizonassa, osan Montanassa.
George Luz päätyi sekatyömieheksi Providenceen.
Hänestä kertoo paljon se, että 1600 ihmistä saattoi häntä hautaan 1998.
Lääkintämies Roe kuoli Louisianassa 1998.
Hän oli rakennusurakoitsija.
Frank Perconte palasi Chicagoon postinkantajaksi.
Joe Liebgott palasi San Franciscoon taksinkuljettajaksi.
Bull Randleman oli parhaita miehiäni.
Hän toimii yhä maansiirtoalalla Arkansasissa.
Alton More vei Wyomingiin erikoisen sotamuiston: Hitlerin valokuvat.
Hän kuoli auto-onnettomuudessa 1958.
Floyd Talbert ei pitänyt yhteyttä-
-ennen kuin tuli tapaamiseemme vähän ennen kuolemaansa 1981.
Jokainen mies vietti sodan jälkeen omanlaistaan elämää.
Carwood Liptonista tuli merkittävä yritysjohtaja.
Hän elää yhä Pohjois-Carolinassa.
Harry Welsh nai Kitty Groganinsa-
-ja työskenteli kotikaupunkinsa kouluvirastossa.
Ronald Speirs jäi armeijaan, oli Koreassa-
-ja palasi 1958 Saksaan Spandaun vankilan johtajaksi.
Hän yleni everstiluutnantiksi.
Ota miehet koolle.
Easy-komppania! Ympyrään tänne!
Easy-komppania eli päivää D+434.
Nopea mies olisi saanut sen kiinni, Perco.
Minulla on uutisia.
Presidentti Truman otti aamulla vastaan Japanin antautumisen.
Sota on loppunut.
Kaikki pääsisivät kotiin pisteistä, mitaleista ja haavoista riippumatta.
Tämä kokemus yhdistäisi meitä ikuisesti.
Jokaisen oli sopeuduttava parhaansa mukaan.
Lewis Nixonilla oli vaikeaa. Kaksi avioliittoa päättyi eroon.
Kun hän tapasi Gracen 1956, kaikki muuttui-
-ja he kiersivät maailmaa yhdessä.
Ystäväni Lou kuoli vuonna 1995.
Toimin Nixonin Nitraatin henkilöstöpäällikkönä-
-kunnes palasin 1950 kouluttamaan upseereja.
En lähtenyt Koreaan. Olin kyllästynyt sotaan.
Jäin Pennsylvaniaan ja löysin pienen maatilan-
-rauhallisen maailmankolkan, jossa asun yhä.
Päivääkään ei kulu niin, etten ajattelisi tovereitani-
-jotka eivät päässeet nauttimaan rauhasta.
Se on ainutlaatuinen tunne-
-ja ainutlaatuinen kokemus ja yhteys.
Voimme luottaa toisiimme, ja siksi olimme niin läheisiä.
Uskomattoman rohkeita.
Tuskin ihailen ketään yhtä paljon kuin Bill Guarnerea ja Joe Toyea.
He olivat ainutlaatuisia miehiä.
Olin vain yksi pieni osa suurta sotaa.
Olen ylpeä osuudestani. Joskus se nostaa vedet silmiin.
Todellisia sankareita-
-ovat ne miehet, jotka on haudattu sinne tai kotiseudulleen.
Siellä tunsi pystyvänsä mihin tahansa.
Kun sota loppui, ja palasi kotiin, se tunne katosi.
Itseluottamus katosi.
Siellä vain toivoi pysyvänsä hengissä.
Henrik V puhui miehilleen näin:
"Ja tästä päiväst' alkain aikain loppuun"-
-"ei päivä niin pääty, ettemme tulis puheeks me"-
-"me onnellisen harvat, veljet kaikki. "
"Ken tänään kanssain verta vuodattaa, on veljeni. "
Muistatko. . .
. . .sen Mike Ranneyn kirjoittaman kirjeen?
Muistatko, miten se päättyi?
"Vaalin muistoa"-
-"kysymyksestä, jonka lapsenlapseni esitti. "
"Hän sanoi: 'Vaari, olitko sinä sodassa sankari?' "
"Isoisä vastasi: 'En' " . . .
. . . "'mutta palvelin sankarien rinnalla.' "
Suomennos: Kai Laine
Mukailu: SDI Media Group
(FINNISH)